Sem Dalton Russell.
Pozorno me poslušajte,
natančno izbiram besede in se nikoli ne ponavljam.
Povedal sem vam svoje ime. Torej veste, kdo.
"Kje" bi najlažje opisali z zaporniško celico.
Aje razlika
med bivanjem v celici in v zaporu.
"Kaj" je lahko.
Nedavno sem načrtoval in sprožil akcijo za izvedbo popolnega bančnega ropa.
Tu izveste tudi, "kdaj".
Kar pa zadeva vzroke, razen očitnega finančnega motiva
je izredno preprosto.
Zato, ker morem.
Ostane samo še "kako".
In v tem, kot pravi Bard,
je težava.
BANKA MANHATTAN TRUST - UST. 1948
NATANČNO NAČRTOVANO PLESKANJE OSTANEMO, DOKLER DELO NI KONČANO!
Tvoja mama pravi,
da ti pri projektu pomaga mlada dama.
- V redu? - Ja, prav.
Norje.
- Zdaj? Na 51.? - Ja, zdaj je tam.
Ne, še vedno je na 47., a je manjše.
Kaj moram...
Jastoga bomo jedli. Na račun g. Ansinora.
Sestanek s stranko ali kaj.
Več kot eno leto je že.
Vrat bi mu zlomila.
Pa kaj?
Rože so. Lahko bi bile za njegovo babico.
Ali zame. Rojstni dan imam.
No, ali pa od stranke.
To je pa smešno.
Tip pred mano misli, da ne vidim, kako me opazuje.
Fantastično. Prekleto.
- Oprostite. - Ja.
Ste lahko malo tišji?
Malce glasni ste. Prosim.
Ja. Prav.
Druge stranke motite.
- Oprostite. - V redu?
- Ja, prav. - Hvala.
Varnostnik je bil.
Nisem vedela, da sem v knjižnici. Saj to je jebena banka.
Manhattan Trust.
Od mojega bogatega delodajalca.
Hvala.
Oprostite. Gospod?
Počasi.
Vsi lezite na tla! Takoj!
Na tla!
Štiri sekunde imate! Kdor bo stal, bo ustreljen!
Ena! Dve! Tri!
Stran od pulta. Ne dotikajte se gumba!
Roke na tla!
Kaj... Kaj je to?
- Todd, kaj bova? - Kaj, jebenti, pa naj naredim?
- Glavo dol, debeluh! - Prav!
Na tla, jebenti!
Zate velja isto kot za druge, rabin.
Na tla.
S prijatelji bomo tukaj
opravili zelo velik dvig.
Kdor nam bo v napoto, dobi kroglo v glavo.
Lezi, stari! Roke dol!
- Z obrazom na tla. - Prav, sem že!
Od tamle se kadi.
Možen rop. Manhattan Trust, Exchange Place 20.
Talce imam.
Če se policaji približate vratom, jih bom pobil.
Ne zajebavam se.
Centrala. Pošlji okrepitve.
Umakni se. Vi! Nazaj!
- Sranje! - Umaknite se!
Ostanite za vogalom!
Centrala, potrebujem pomoč.
Storilec oborožen. Morda ima talce.
Ponavljam, morda ima talce. Exchange 20, Manhattan Trust.
Za življenje mi gre.
Vedno govoriš isto.
- "Ne zdaj." - Poslušaj.
Veš, na kako tenkem ledu sem
s tem čekom? Lahko me zaprejo.
Če se denarne pojavi,
- bo hudo. - Saj ga nisi vzel.
Seveda ne. Nek lažniv diler
me je zajebal, da bi si rešil kožo.
- Minilo bo. - Pa potem?
- Kaj bo z nama? - Potem bom dobil prvo stopnjo
in imela bova dovolj denarja za nakup večjega stanovanja.
Morava o tem govoriti vedno, ko tvojega brata zaprejo
- ali dobijo pri kraji avta? - Moj edini sorodnik je.
Prav, oprosti. Si v redu?
- Me še Ijubiš? - Tudi meni je žal.
- Me še Ijubiš? - Tudi jaz te Ijubim.
Doma pa Veliki Vili in Dvojčka.
- Imam lisice. - Jaz pa pištolo.
Adijo.
- Veliki Vili in Dvojčka? - Točno.
Njen brat je bil že trikrat aretiran. Enkrat zaradi oboroženega ropa.
17 let ima, pustil je šolo in je pokvarjen do obisti.
In preveč neumen, da bi karkoli dosegel. Celo kot zločinec.
- Se ga ne moreš znebiti? - Lahko bi se ga, ne?
Ne, rada ga ima. Naj ga vržem na cesto?
- Kaj pa on meni o tebi? - Navdušen je.
Detektiv v sosednji sobi
natepava njegovo sestro. Ona pa krivi mene.
"Če bi imela večje stanovanje, teh težav ne bi imela."
Če bi bila poročena, bi bilo drugače.
- In kaj je narobe s tem? - Poroka. Pohištvo. Otroci.
Veš, koliko stane diamantni prstan?
- Poročen si bil. - Pri 21. letih.
- Si njej dal prstan? - Ja, a me ignorira.
- Sta policaja? - Sranje! Spregledal naju je.
Božič je letos zgodaj.
Bančni rop. Talci. Exchange Place 20.
- Kaj? - Grossman je na dopustu. Prevzel boš.
Kaj pa tisto s čekom?
- V nemilosti sem. - Dajem ti priboljšek.
Kar se mene tiče, še delaš tukaj,
- če pa nisi pripravljen... - Pripravljen je!
Dobro.
Priložnost ti dajem. Ne osmeši me.
- To, uspeh! - Ja.
Poklican si. Prekleto!
Moram biti vesel. Notranje bodo počakale.
Noter greš neoborožen.
Šef lopovov ti grozi s pištolo in te spravi na kolena.
Razgledaš se. Pet tipov ima uzije.
Predstavljaj si jih v gatah.
Kaj pa v okovih?
- Tako, ja. Saj boš zmogel. - Pazite se, lopovi. Prihajam.
Nazaj za vogal! Stran!
Saj sem rekel! Gremo!
Spravi Ijudi stran! Odženi jih!
Čim ustavimo, vsi ven.
Okno v 2. nadstropju.
- Pošlji jih tja! - Gremo!
Kaj imamo?
Storilec je v banki. Morda ima talce.
Kdo vodi? Kdo je šef?
- Narednik Hernandez. - Pokliči ga.
- Narednik Hernandez, ste na liniji? - Ja. Povej.
Prijavil je narednik Collins.
Lahko pridete sem?
Že grem. Gremo.
Umaknite se. Za vogal.
- Nazaj. - Civilisti morajo stran.
- Collins? Kaj imaš? - Hernandez.
Notri je oborožen storilec. Pravi, da ima talce.
Pozor! Naredimo prostor!
NEWYORŠKA POLICIJA POVELJNIŠKO MESTO
Dajmo, pripravimo to.
Vse je pod nadzorom.
Stopite nazaj, prosim!
- Nazaj! - Umaknite se! Hvala.
Nič se ne dogaja.
Zvečer boste videli pri poročilih.
Umaknite se.
G. Case?
Dobro jutro, Katherine. Kaj lahko storim za vas?
V eni naših podružnic poteka rop.
Ojoj.
- Je bil kdo ranjen? - Mislim, da ne. So pa talci.
Grozno.
- Katera podružnica? - Št. 32. Exchange Place 20.
- Katera? - Exchange Place 20.
Hvala, Katherine.
Žal mi je, g. Case.
Ljubi bog.
Spravite Ijudi stran! Odprite.
Na pločnik. Kar noter.
Collins, prvi na mestu. Ste vi pogajalec?
Ja. Detektiv Frazier. To je detektiv Mitchell. Kaj imate?
Ne dosti. Videl sem dim v banki.
Vrata zaklenjena. Hotel sem pogledati.
Tip odpre, mi porine orožje pod nos
in s tujim naglasom vpije, da bo pobil talce.
- Je oborožencev več? - Nisem videl.
- Ste kaj slišali? - Ne,
a s pištolo pod nosom nisem prepričan. Žal mi je.
V redu.
Dobro. Dobro ste opravili.
So vam že kdaj grozili z orožjem?
- Enkrat. - Res?
Ja, 12-letnik.
- Kako je bilo? - Ni bil moj najboljši dan.
Stavim, da ne.
Ko nam bo vse jasno, boste lahko šli.
Če nimate nič proti, bi raje ostal,
vsaj dokler nimamo stika.
To rad slišim.
Kaj? Daj no. Zakaj to počneš? Zakaj mi to delaš?
Kaj se dogaja?
Bančni uslužbenci, dvignite roke.
Uslužbenci, na to stran. Vsi drugi pa tja!
Zdaj pa vsi vzemite mobije in ključe
iz žepov in torbic in jih dvignite.
- Kako ti je ime? - Peter.
- Peter in? - Hammond.
- Kje je tvoj mobi? - Doma sem ga pozabil.
Peter, razmisli, kako boš odgovoril na vprašanje.
Če se boš zmotil, bo na tvojem nagrobniku pisalo:
"Tu leži Peter Hammond, junak,
"ki je hotel pogumno preprečiti genialen bančni rop tako,
"da je skril svoj mobi,
"a je na koncu dobil kroglo v glavo."
Peter Hammond,
kje je tvoj mobi?
Doma sem ga pozabil.
Hitri klic #s - 2: P. Hammond
Zajebal sem. Žal mi je.
Nič hudega.
Naj povem! Prosim, poslušaj.
Naj pojasnim.
Pomagajte!
Nehaj!
Je še kdo pametnejši od mene?
- Ti si pa? - Vikram Walia.
Hvala, Vikram.
Hej, gospod.
Obdrži jo.
Moški, sem. Ženske, sem.
Gremo!
Slecite se do perila.
Dajmo.
Gospa?
Edino v tej situaciji bi to zahteval od tebe.
- Sleci se. - Ne.
Sramovati bi se moral.
Kaj ti je, norec?
Daj, polepšaj mi dan.
- Sleci se. - Ne!
Stevie?
Greva!
Zdaj pa vsi
oblecite pajace in si nataknite maske.
Sem Shon Gables, poročila CBS 2, pred banko Manhattan Trust,
kjerso nam pravkarpovedali,
da banko ropajo.
Osumljenec ali več osumljencevje notri
z neznanim številom talcev.
- Stotnik Darius? - Ja.
Detektiva Frazier in Mitchell.
Hej.
Med mojim urjenjem sva sodelovala
v bolnici na 93. ulici.
Saj res. Smola, kaj?
Res je.
Kaj imamo?
Neznano število osumljencev in talcev,
banko in milijon gledalcev. Jaz pa ne vidim nič.
- Delo imam. - Razumem.
Takole, g. Frazier. Delam z Grossmanom.
Obrnite se nanj, prav?
Ne, ni prav.
Detektiv Grossman je na dopustu,
torej je detektiv Frazier danes glavni.
Obračajte se name, prav?
Bo že moralo biti.
Tako pač je. Dobiva jopiča?
- Berk! - Ja!
- Daj jima jopiča! - Prav.
- Pa vnesi ju v poveljniški dnevnik. - Prav.
Pustila vas bova,
da prevzamete prizorišče.
Povejte, ko boste pripravljeni.
- Prav. - V bife greva.
Ne hodite v banko brez naju.
- Prav. - Lepo, da vas vidim.
Ne bi morala biti notri?
Pustiva mu čas. Bova videla, kaj bo naredil.
Dokler ne zasede položajev,
nama bo težil.
Ko bo treba, bo poklical. Videl sem ga pri delu.
Ti odločaš.
Si lahko misliš? Pa res.
Grossman pravi,
da tile ne spoštujejo našega dela.
- Kako to misliš? - Zanje je vse taktika.
Naše psihologije pa ne razumejo.
- Sem rekel, da zmoreš. - Ja.
Kar čakam, da se pojavi kakšna višja šarža
in mi začne ukazovati.
Kaj je bilo v bolnici?
Tip je ustrelil sebe in punco. Hvala.
Povedal sem,
da imam slabo srce.
Vstani.
Odloži orožje!
- Ne gani se! - Ne streljajte!
- Ne gani se! Pridi sem! - Nimam...
- Pridi sem! - V banki delam!
Na kolena! Takoj!
- Oni so me poslali ven! - Takoj!
- Oni so me poslali! - Takoj!
- Rekel je, da ne hodite blizu. - Vklenite ga.
Če boste, bo ven vrgel dve trupli!
- Kdo je to rekel? - Ne vem, kdo!
Tip z veliko jebeno puško!
- Ta! - Prav, vstani. Gremo.
- Štirje so! - Gremo.
Kristus!
- Pomirite se. - Gremo!
- Bom na TV? - Ja, veliki zvezdnik.
Če sem mislil, da ne bom več videl družine?
Razmišljal sem o tem.
Sprva je bilo preveč,
s puško pred nosom, čez čas pa...
Razmišljal sem...
Ja.
Da ne bom več videl žene.
Niti otrok. 10-letnega sina in 17-letno hčerko imam.
Ja, razmišljal sem o tem. Kaj menite?
To sta moja srčka.
Čudovito.
Povejte.
Gdč. White, zagotavljam vam,
da je moj edini namen živeti v vašem lepem mestu
in uživati v tem, kar ponuja.
Brez stikov z vašim stricem?
Nič nimam z njim.
In 9 let ga niste videli?
- Dobro ste obveščeni. - Moram biti. Ja?
G. Arthur Case na telefonu.
Končati morava.
Potrebujem kopijo prodajne pogodbe,
prošnjo za hipoteko in druge dokumente.
- Oglasila se bom. - Hvala, gdč. White.
Semkaj, gospod.
Arthur Case? Zagotovo?
- Takoje rekel. - On?
Ni bila tajnica?
- Ne, gospa. - Zveži ga.
Prav.
- Madeleine White. - Sem Arthur Case.
Dobro jutro.
- Sva bila uradno predstavljena? - Mislim, da ne, gospod.
Pa vendar vedno pridete
na moje četrtojulijske zabave v Southhamptonu.
Skupne znance imava.
Očitno.
Lotiva se bistva.
Imam težavo, ki zahteva nekoga
s posebnim znanjem in popolnoma diskretnega.
Ste to vi, ali imam napačne podatke?
Nadaljujte.
Vas lahko čez pet minut poberem pred vašo pisarno?
- Spodaj bom. - Hvala.
Imeli so genialen načrt,
da bi nas čisto zmedli
in nam odvzeli ves nadzor.
Bili so zelo...
Vztrajni, a nekako odmaknjeni.
Klicali so se z različicami imena Steve.
Steven, Steve-O, Stevie.
In kako so klicali vas?
Nikakor. Samo rekli so...
Lažete. Povejte resnico. Lažete.
Poglejte me in mi povejte resnico.
Imeli so štiri AK-47.
- Spoznate se na orožje. - Ne.
- Pojma nimam o orožju. - Prepoznali ste AK-47.
- Vsi poznajo to puško. - Vsi?
Vsak, ki je kdaj gledal akcijski film.
- Ste kdaj oropali banko? - Se šalite?
Jaz? Ne.
- Niti dolarja niste ukradli? - Nikoli.
- Nikoli? - Nikoli.
- Veste, kaj? - Enkrat.
Enkrat sem iz babičine denarnice ukradel 5 centov.
Poljakinja je bila.
Govoril sem ji: "Mama, to je pet centov."
Odprl sem njeno denarnico in tam je bil kovanec.
Vzel sem ga.
To je edino, kar sem kdaj vzel.
Nisem hotel težiti.
Pozabite. Kaj se dogaja?
Izpustili so 73-letnega Hermana Glucka.
V prsih ga je bolelo. Pri bolničarjih je.
Naročili so mu, naj pove, da če se približamo vratom,
bodo ven vrgli dve trupli.
Misli, da so štirje. Prišli so oblečeni kot pleskarji.
V banki imajo video sistem.
Skušamo dobiti sliko
od bančne varnostne službe, a bo trajalo.
Ulica je zaprta. Moji možje so na oknih.
Preverjamo kanalizacijo.
Telefoni?
Preusmerjeni k nam. Le nas lahko kličejo.
Mobije nadzorujejo, signal pa lahko motimo.
Za zdaj ga nismo, če bi klical kak talec,
a še nič.
- Pa 911? - Obveščeni so.
Vse o banki pride k nam.
Taki so moji ukrepi.
Ja.
Ne bom jih še poklical.
Prosim?
Čas še ni pravi.
Ne bom spraševal, kaj lahko naredim.
Poglejmo, kaj bo naredil on.
Vi odločate.
Naj vam pojasnim, kako delam.
To bi bilo lepo.
Pravite, da imate v bančnem predalu družinske predmete.
Prav.
A po mojih izkušnjah imajo Ijudje, kot ste vi, Ijudi,
ki urejajo take reči.
Če ne gre, me ne kličejo sami.
Njihovi uslužbenci kličejo.
Zato vem, da je tam nekaj,
česar vaši tesni sodelavci ne smejo videti.
Tudi prav.
Če pravite, da mi ni treba vedeti, kaj je notri, prav.
Če pa mi rečete, da so tam stare baseballske kartice,
pa ugotovim, da so kode za izstrelitev jedrske rakete,
najin dogovor ne velja več.
- Ste končali? - Ja.
Tisto v predalu
je v moji lasti dlje, kot ste na svetu.
Zelo dragoceno je in ne ogroža nikogar.
Razen vas.
V banki so oboroženci,
zato nič ne garantiram.
- Seveda. - Prav.
Zakaj mislite, da hočejo oropati vaš predal?
Saj ne.
Povejte mi, kako želite, da se konča.
Raje bi videl, da se mojega predala ne bi dotikal nihče.
Ne oni ne vi ne policija.
Prej ko se ta zadeva konča, bolj bom vesel.
- Je to dovolj natančno? - Ne.
Vsebina predala
mi je zelo dragocena,
dokler ostane moja skrivnost.
In če bo razkrita?
Bodo neprijetna vprašanja.
- Torej ostane pod ključem ali pa izgine. - Točno.
- Lahko poskrbite za to? - Ja.
Upam. Skeptičen sem.
Tisti, ki vam je dal mojo številko, je imel iste pogoje.
Očitno je bil zadovoljen.
Steve?
Na vrsti je Steve-O.
Razgledal sem se naokrog.
Ugani, kaj sem našel.
Talec je rekel, da so bili oblečeni kot pleskarji.
Ja.
Najbrž je ukraden.
Naj ga preverijo in poiščejo odtise.
- Ste vsi priključeni? - Ja.
- Je številka prava? - Ja.
Še nič.
Sliko imamo.
Pokaži.
Kaj je bilo s kamero?
Čakaj. Stoj.
Ta tip.
Kot bi kamero oslepil s svetilko.
Čudno, ne? Nihče je ne opazi.
- Pričakoval bi, da bo žarelo. - Mogoče je infrardeča.
- Kaj? - Infrardeča žarnica.
Ljudje je ne vidijo, kamera pa.
Onesposobil bi jih, ne da bi kdo opazil.
Aha.
To je naredil ob desetih.
Dve minuti
nimamo posneto, kdo vstopa in kdo odhaja. Krasno.
Kako dolgo pred začetkom ste bili tam?
Nekaj minut.
Kaj se je zgodilo po eksploziji in dimu?
Rekli so, naj sklonimo glave. In zapremo oči.
Potem je eden
rekel drugim, naj poskrbijo za kamere.
- Video kamere? - Ne vem.
Še kaj?
Ne.
- Ste prepričani? - Ja.
Veste imena roparjev?
Šalim se.
- Ste v redu? - Hvala.
Dobro.
- Grozno je bilo. - Hudo?
Morali smo se sleči.
Vse smo morali sleči.
Ne vem, zakaj.
Prepričana sem bila...
Mislila sem, da bom umrla.
Dobro.
- V redu, dragica. - Prav.
- Lahko grem? - Ne.
- Ne? - Ne, ostati morate.
- Ostati morate. - Ne, lahko greste.
Ostanite. Pojdite.
Ste vi oropali banko?
- Ste oropali banko? - Vi ste jo.
- Ne. - Zagotovo?
- Premik. - Gremo.
- Spusti orožje! Ne gani se! - Ne streljajte!
Ne gani se!
Na sebi ima napravo.
Dvigni roke nad glavo in poklekni!
Roke gor! Na kolena!
- Zvezane roke ima! - Zvezane roke.
- Jesus, preišči ga. - Prav.
- Talec sem! - Previdno.
- Počasi. Previdno. - Od tod ga ne vidim.
- Jaz pa. - Ima orožje?
- Kdo si? - Vikram Walia. V banki delam.
Je to bomba?
- Sranje! Jebeni Arabec! - Kaj? Sikh sem.
- Je to bomba? - Ne.
- Odgovori. Je to bomba? - Ne.
- Je to bomba? - Jebenti, ne.
Pomiri se.
- Pomagaj mi. - Ne vem.
Glej. Gibanje v banki.
- Na tla z njim. - Dajmo.
Kaj, jebenti? Počasi.
Moj turban. Pusti me.
Jebenti! Vrnite mi turban!
Zapri. Pomiri se.
Kaj delate? Vrnite mi turban.
- Ne morete mi sneti turbana! - Zapri.
- Kaj, jebenti? - Gremo.
Pustite me.
Ob enajstih in dvanajstih...
Ob enih z Joelom Kleinom.
- Madge. Kakšen dan. - Vaša milost.
Madeleine! Kako ste?
Dobro. Hvala, da ste me tako hitro sprejeli.
- Madge, sva opravila? - Ja, gospod župan.
Semkaj, gdč. White.
Vedno imam čas za gala večerjo za dobro stvar.
Koga rešujemo ta teden?
Zbiram sponzorje
za Freidkinov sklad za raziskave hrbtenjače
in prihodnji mesec organiziramo vsakoletno večerjo.
Vaša udeležba bi nam zelo pomagala.
Z veseljem. Lahko še kako...
- Kaj hočete? - Uslugo.
- A res? Kakšno? - Zadnjo.
Tako sem mislil.
Saj veste za talce.
Tja sem namenjen. Kaj ima to z vami?
Opazovati moram.
Hočem, da me odpeljete tja in vodji naročite,
naj mi gre na roko.
Zmešani ste.
Če bi bilo lahko, si ne bi bila bot, ne?
- Nemogoče je. - Nič ni nemogoče.
Sklicujte se na usluge.
Morda jih bom moral ponuditi.
Jih pa boste.
Veličastna pička ste.
Hvala.
Že več urje napeto.
Nijasno, kolikoje talcev
in koliko roparjev.
Začelo seje kot rop banke Manhattan Trust,
zdaj pa imajo talce.
Pogajalci se trudijo,
ni pa šejasno, alije kdo ranjen.
Sproti vas bomo obveščali
in bomo ostali tukaj na prizorišču.
Zadnje novice z Manhattna.
Vživo poroča Sandra Endo.
Kakšna zaščita neki. Kje je moj turban?
Brez njega ne bom govoril.
Glavo si pokrivam iz spoštovanja do boga. Sikh sem.
Našli bomo vaš turban.
Ne Arabec, kot je rekel vaš policaj.
Tega ni rekel.
Najbrž ste bili zmedeni.
- Jaz nisem slišal. - Vem, kaj sem slišal.
Povedal bom, kar hočete.
Ne rabim tega, ampak turban. Del moje religije je.
- Dobili ga boste. - Našli ga bomo.
Ne "bomo". Zdaj ga hočem.
Pomislite na talce.
Položaj je nevaren.
Povejte, kaj se dogaja tam.
To lahko razčistimo kasneje. Prišel bo nadrejeni.
Pritožite se.
Zdaj pa se posvetimo temu položaju.
Pretepete me, zdaj naj pa pomagam.
Raje pomislite na sodelavce.
Lahko se opravičim v imenu policije, a to nismo bili mi.
- Skušali bomo ugotoviti... - Kaj hočete vedeti?
- Koliko jih je? - Štirje.
- Koliko talcev? - Ne vem. Dvajset. Trideset.
Sit sem tega sranja. Kaj pa moje pravice?
Nikamor ne morem brez nadlegovanja.
Vržejo me iz banke. Talec sem. Nadlegujejo me.
Na letališču
me varnostniki vedno "naključno" izberejo.
Naključno, pa ja. Skoraj bi izgubil službo...
Taksi pa gotovo dobite.
No, ja, vsaj to.
Dajte si led na obraz.
"Dva avtobusa s polnim tankom in reaktivec s polnim tankom
"in piloti na JFK, na koncu steze."
Čas imamo do 21. ure.
Potem bodo vsako uro pred kamerami ubili enega talca.
"V banki imamo eksploziv. Če bo treba, bomo dokazali."
- Ne dajaj jim letala. - Letala ne. Mogoče avtobus.
Doklerjih ne slišim, ne dobijo ničesar. Niti kave.
Čakali bomo.
Naj se sprašujejo, kaj počnemo.
Oprostite. To je Arthur Case.
- On je... - Predsednik uprave.
- Te banke. Želite govoriti z njim? - Vsekakor.
Pozdravljeni. Sem detektiv Frazier.
Bi morali kaj vedeti?
Ne. Mislil sem le, da lahko kako pomagam.
- So že kaj zahtevali? - Reaktivec hočejo.
A tako.
Naj vam ga priskrbim?
Oprostite. Najbrž sem narobe razumel.
Nič hudega.
Kje vas lahko dobimo?
V banki so moji Ijudje.
Rad bi ostal tukaj. Ne bom vas motil.
- Čisto tiho bom... - Collins!
Obveščali vas bomo,
za zdaj pa morate oditi.
- Kar sem. - Hvala.
- Seveda. - Sem.
- Najlepša hvala. - Hvala vsem.
- Hvala. - Ni za kaj.
Sem, gospod.
"50 lačnih Ijudi rabi hrano."
So stenice pripravljene?
Ko pride hrana, bom rabila 15 minut.
Pizza je najboljša. Nič sendvičev.
- Misli resno? - No?
Z desetimi škatlami za pizzo z oddajniki
bomo morda kaj ujeli, ko se bodo zbrali okrog njih.
S sendviči bodo hodili okrog.
50 oddajnikov pa nimam.
- Kaj je to? - Digitalni snemalnik.
Pol ure lahko snema.
- Bondovsko. - Na Amazonu jih dobite.
- Boš zahteval talca? - Enega nam je že dal.
Kaj bo, če me zavrne?
Ve, kaj dela.
Dal nam je talca, mi pa njemu hrano.
Nočem, da me dobi pri blefiranju.
Jebeš to. Nočem maske. Kar naj me ustrelijo.
Hočeš, da nas pobijejo?
Pomiri se. Saj je vseeno.
Banko ropajo.
- Njega so pretepli. - Zapri.
Niso nas preoblekli za zabavo.
- Ne vem, zakaj... - Molčite.
...smo se morali preobleči.
Najbrž zato, da nas bodo
- pri reševanju vse pobili. - Mojbog!
Krasen načrt, ampak, ne, hvala.
Sem rekel, da zapri! Pusti ga!
Ne! Ne delajte tega! Nikar!
Ubogal bom! Ne! Na pomoč!
Prosim! Nikar!
Govoril je samo eden.
Vsem je ukazoval.
- So se pogovarjali med sabo? - Nismo jih slišali.
V sobah smo bili.
Vrata so bila zaklenjena.
Nismo vedeli, kaj delajo.
- Ste slišali, kaj so govorili? - Slabo slišim.
- A tako. - Slušni aparat imam.
- Kje je? - V ušesih.
- Pokažite. - Da vidim.
- Vzemite ga ven. - Ja, slušni aparat.
Je to drugi?
Zakaj je rdeč?
Različne barve sta. Morata biti.
Da ločim desnega in levega.
- Desnega od levega? - Ja.
Prej prav in narobe.
Ne razumem.
- Steve? - Prosim?
Nič nisem rekel.
Vam je ime Steve?
Stevie? Steve-O?
- Koliko vam bodo plačali? - Prosim?
- Saj ste slišali. - Nisem.
- Koliko so vam plačali? - Kdo?
- Ste sodelovali pri ropu? - Ne.
Ste vmešani v to situacijo?
- Katero situacijo? - Ne lažite.
Napitnino bom obdržal.
- Spusti orožje! - Pazi na orožje.
Pomiri se.
Jebenti, pomirite se!
Kako gre?
Sem detektiv Keith Frazier, pogajalska ekipa.
Kako gre?
Upam, da so pizze v redu. Mogoče so mrzle.
Kadarkoli pokličite.
Direktna zveza z mano.
Rad bi govoril z vami.
Lepo sva poklepetala.
Sranje. Jebeni Rusi.
Pokliči centralo. Naj pošljejo ruskega prevajalca.
In vreče za trupla.
Upam, da veste, kaj delate.
Če se bodo morali moji fantje streljati s temi divjaki...
Prav. Mitch?
Vprašaj talce,
ali so slišali ruščino ali pa ruski naglas.
V redu bo.
Ne!
Na tla!
Gremo, Ijubica.
Nehaj jokati! Zapri!
Noter! Sedi! Nataknite si maske!
Gremo, joškica.
- Joškica? S kom pa govoriš? - Saj si slišala. Zapri!
- Zakaj? - Zmigaj to debelo rit.
Debelo rit? Se šališ?
Zapri, sicerjih dobiš!
Nataknite maske!
Roke na tla!
Prav, prav.
Na tla. Roke na tla!
Maske gor!
Roke na tla!
Greva, joškica.
Sranje. Sedi!
Bila je v vrsti pred mano.
Ta je bil blagajnik za mojo vrsto.
Ta je bil na moji desni, njegov sin pa je stal pred njim
in igral video igrico.
Nje se pa spomnim.
- Zakaj? - Krasni joški.
- Ste koga od teh videli še kasneje? - Njo, enkrat.
- Kako ste lahko prepričani? - Opazil sem.
Te kvalitete ne moreš skriti.
Zaradi njega bi nas skoraj pobili.
Kako?
Več so nas dali v pisarno.
Ta si je snel masko, kot da se ne boji.
"Ni mi treba nositi maske."
Potegnili so ga ven in ga prebutali.
- Ste ga spet videli? - Ne.
- Je cel? - Zdel se je v redu.
- Prepoznate še koga iz tiste sobe? - Ne vem.
Nikogar?
- Še glejte. - Prestrašena sem bila.
Kaj pa prej?
Niste gledali okrog, ko ste bili v vrsti?
Po telefonu sem govorila s prijateljico.
Bi naredili še eno sliko?
Lahko bi se sklonila in pobrala svinčnik.
Kar hočete.
Ta tip.
Cepec.
Kaj, jebenti? To ni ruščina.
Ne? Kaj, hudiča, pa je?
Ni poljsko, madžarsko tudi ne.
Mogoče bolgarščina.
Srednjeevropsko. Nekako.
Je to vse? Ti si strokovnjak za jezike.
Kaj? Ne.
- Kaj menite? - No, prav.
V New Yorku smo.
Nekdo na ulicah gotovo ve.
Najbrž prodajalec hrenovk.
Berk, daj to na zvočnik. Oprostite.
Oprostite!
A kdo ve, kateri jezik govorijo?
Hej!
Phil, spusti ga sem.
- Veste, kateri jezik govorijo? - Albanščino.
- Albanščino? - Albanščino. Iz Albanije.
Pa kaj počnem tu?
Sem aretiran?
Ne. Pridite.
Hudo.
- Kaj pravijo? - Nimam pojma.
Rekli ste, da razumete albansko.
Nisem rekel, da razumem albansko.
Seveda ste.
Nisem.
Kako pa veste, da je albanščina?
Moja bivša žena je Albanka.
Njeni starši ne znajo angleško.
Ne razumem jih,
je pa sto odstotno albansko.
- Sto odstotno? - Ja.
Pokliči albanski konzulat.
Naj nam pošljejo prevajalca. Pa hitro.
Vi pa počakajte.
Pa ne že spet.
Kombi so ukradli pred dvema dnevoma. Odtisov ni.
- Ničesar? - Ničesar.
Albanščina?
Kot sem rekel, sto odstotno.
Nesporno.
- Hej. - Hvala.
Tamle gre tisti prasec.
Mislil si, da se boš izvlekel, kajne?
Kako pa ta igra deluje?
Točke dobiš za svinjarije, če ukradeš avto ali prodajaš krek.
Točke pa izgubiš, če ti kdo sune avto ali pa te ustreli.
Dajmo, srce.
Na to! Kaj? Kaj?
Pa zdaj čvekaj! Ne slišim te!
UBIJ ČRNUHA!
To požri! Na, požri!
Po tebije. Mrtev si. Adijo.
Jezus!
In v čem je smisel tega?
Kot pravi moj prijatelj 50. "Obogati se ali pa umri."
Veliko točk bi dobil za rop banke.
- Je to kul? - Ja. Tudi ti hočeš denar.
Pojej do konca. K očetu te bom odpeljal.
Pomeniti se moram z njim o tej igrici.
- Je dobra? - Nedvomno.
Vse bo v redu.
Kul.
Kmalu boš doma.
Dobro.
- Gospod? - Ja.
- Z Albanci nimamo sreče. - Kaj?
Nisem ga razumela. Mislim, da je hotel denar.
Na ministrstvu se pa vleče.
Prav.
- Pokličite jo. - Ste nori?
- Mrho sovražim. - Razume albansko?
- Tam se je rodila. - Pokličite jo.
To bom še obžaloval.
- Detektiv Frazier? - Tukaj.
- Pripeljal sem Ilino Mario. - Miritio.
- Kako gre? - Pozdravljeni.
Pozdravljeni.
- Kaj je to? - Kazni za parkiranje. Lahko uredite?
Bom poskusil.
Nam lahko poveste, kaj govorijo?
Tu ne smete kaditi.
Pa dajte.
Kaj je smešno? Jih razumete?
Ja. Vem celo, kdo govori.
Res? Poznate imena?
- Kdo je? - Kazni?
- Urejeno. Kdo govori? - Enver Hoxha.
- Kdo? - Nekdanji predsednik Albanije.
Čakajte.
Bivši predsednik Albanije ropa banko?
Enver Hoxha je mrtev.
Na tem posnetku govori, da so Albanci veliko
in nesmrtno Ijudstvo. Ne skrbite.
Posnetek. Ste prepričani?
To sem morala poslušati v šoli.
"Komunizem je krasen, kapitalizem je zlo. Lenin, Marx, bla, bla."
Enver Hoxha je. Na posnetku.
Odpeljite jo domov.
Drugič pa pazite, kje parkirate.
Posnetke nam vrtijo?
Vedeli so, da jim prisluškujemo.
Prekleto, da res. In vedeli so, kako.
Še huje, to so hoteli,
da smo brcali v temo.
Moje zadnje nategovanje je stalo 5 dolarjev.
Pet?
Tijuana. Ne sprašuj.
Poglej... Jebeš to.
- Detektiv Frazier, me veseli. - Enako.
To je Madeleine White.
- Pozdravljeni, gdč. White. - V čast mi je.
Gdč. White vam morda lahko pomaga.
Dobro. Kako?
Ima določen vpliv,
ki ga ne morem razlagati.
Kaj hočete reči?
Župan hoče reči, da gre za zadeve,
ki presegajo vaš plačilni razred. Brez zamere.
Pomoč vam ponuja.
Naj mi župan poviša plačo,
pa bo.
Menda bi se to zgodilo že zdavnaj,
če bi bili boljši diplomat. Lahko pa se pomeniva o tem.
Šalim se. Bom raje počakal.
Če pa hočete pospešiti, kar.
Tu je še tistih 140.000 $, ki so skrivnostno izginili
v Madrugadi.
A tako.
S tem nisem imel nič.
Ostrostrelce imamo na oknih,
v sosednji stavbi, na strehi.
Iz načrta banke bomo videli,
ali so jaški uporabni. Mogoče lahko vstopimo.
- No? - Je to predsednik Albanije?
- Pri telefonu. - Zabavno.
- Ne bi smel prisluškovati. - Kar navadi se.
Tam, kamor greš, ni zasebnosti.
Prav imaš.
Drug teden bom cuzal pina colade
v vroči kadi s šestimi puncami po imenu Amber in Tiffany.
Verjetno se boš tuširal s kakšnim Jamalom in Jesusom.
Pa še slaba novica.
Veš, kaj boš cuzal? Pina colade že ne.
- Mogoče tije to všeč. - Res me hočeš ujeziti.
Takole je.
Nočem tvojega poročila, Serpico.
Ti bom jaz povedal.
- Prav. - Takoleje.
Daj mi, kar sem zahteval,
v predpisanem času,
drugače bom naredil, kar sem obljubil. Jasno?
Zelo. Saj se trudim,
vendar moraš razumeti,
da mesto nima reaktivca kar na čakanju.
Če ne dobiš letala,
- pa pošlji mrliški voz. - Prosim.
Posvetiva se temu, da oba dobiva, karhočeva.
Ne poslušaš.
Daj mi, kar hočem, pa ne bom nikogar ubil.
Prav. Delam na tem.
Ostaniva mirna. Prav?
- Se ti ne zdim miren? - O, ja.
O, ja.
- Torej, g. Damajian... - Damerjian.
- Damerjian. Je to albansko? - Recite mi Kenneth.
- Kenneth? - Je to albansko?
Armensko je.
V čem je razlika?
Rojen sem bil v Queensu.
Nikoli nisem bil v Armeniji ali Albaniji. Enkrat sem deskal v Avstraliji.
Lahko dobim malo vode?
- Ste žejni? - Suho grlo imam.
- Nisem živčen. - Suho grlo?
- Suho grlo imam. - Suho grlo ima.
- Samo vodo bi rad. - Sranje!
Povejte, kaj je bilo...
- Samo vodo bi rad. - Suho grlo ima.
- Bi malo kave? - Ni treba.
- Tega ne pijem. - Kar dajte.
Ste vedeli, da ropajo banko?
Šele ko sem videl orožje.
Ste jim zato držali odprta vrata?
Kako veste, da so ropali?
Grozili so mi z orožjem.
To ne pomeni, da so ropali.
Ste jih videli z denarjem?
V banki sem bil zaprt kdo ve koliko časa.
- Prav. - Zvezan v sobi. Saj ste me videli.
Videl sem vas?
- To ste rekli? - Ja.
Ko ste prišli, ste me videli z zavezanimi usti.
Nisem čudodelnik. Več časa rabim.
Razpoložljivi čas bi moral uporabiti bolj učinkovito,
pa ne bi imel težav.
- Kaj naj ti rečem? - Da je moje letalo pripravljeno.
Poslušaj.
Bog mi je priča, da se trudim s tem.
A bo trajalo še par ur.
Zakaj bi ti dal več časa?
Dobil boš, karhočeš.
Če mi ne daš časa, pa ne.
Nimaš kaj izgubiti.
HRANA
Tačas pa bomo poslali hrano.
Vprašanje imam. Prav odgovori, pa dobiš čas.
- In? - Veš, kaj bo, če se zmotiš.
Kaj tehta več,
vsi vlaki, ki v enem letu peljejo skozi postajo Grand Central,
ali drevje, posekano za vse ameriške bankovce v obtoku?
Pazi, vprašanje je finta.
Kaj, vraga? A zdaj pa igrice?
Vlaki.
Dolarje tiskajo na bombaž, ne na papir.
- Slišal sem za to. - Res je.
- Prav. - Nobenih dreves niso posekali.
- Si prepričan? - Ja. 100 %.
Prav.
Imam ga.
- Čakaj malo. - Pokličem te.
Past je. Oboje tehta enako.
Oboje tehta enako. Oboje ne tehta nič.
Nič ali enako?
Reci mu, da oboje tehta enako.
Reci, da oboje tehta enako. Daj.
Oboje tehta enako. Prav.
- No? - Oboje tehta enako.
Tokrat pošlji sendviče.
Ta je dobra. Tip je nor.
Rekel je "postaja Grand Central".
Železniška postaja je Grand Central Terminal.
- Postaja je pa poštni urad. - Poštni urad.
- Moti se. - Kdo?
Glavni lopov. Vlaki ne vozijo skozi Grand Central.
To je končna postaja.
- Kaj pa podzemska? - Metro North pelje tja.
- Kako pa veš? - Metro North pelje tja.
Ne. Od tam odpelje.
O čem govorite?
- Metro North pelje skozi! - Priskrbite sendviče.
- Metro North! - Rekel je, "peljejo skozi".
Metro North pelje tja.
Nehaj. Saj ni važno.
Karje rekel, je eno, kajje mislil, je pa drugo.
- Ja, vednoje problem v tem. - Sendviči.
Že delam.
Prilegla bi se mi košer hrenovka in pivo.
Karte za tekmo Metsov imam. Pedro meče!
Itak bodo izgubili.
- Meni pravite. - Vesel sem, da naju niso ločili.
- So teroristi? - Ne, roparji.
Kako veste? Lahko bi bili AI Kajda.
Verjemi, to sem proučeval.
- Ste pri mossadu? - Ne. Odvetnik sem bil,
zdaj pa na Columbiji predavam o genocidu, suženjskem delu
- in vojnih reparacijah. - Kaj takega.
- Lahko po tem tožim? - Kar. Privoščite si.
Dajte si duška.
To je pa čedna sralnica.
- Prosim? - Hej, srček. Kako si?
Skrbi me. Boš prišel domov?
Kmalu.
A noč bo dolga. Ne čakaj me.
Lahko pridem tja?
Nočem, da me motiš.
Če boš tam, ko pridem v službo, me boš videl.
- Komaj čakam. - Kako ti gre?
Dobro. Par talcev smo dobili ven.
- Ne, kako gre tebi? - V redu.
Županje bil na TV. Pravi, da dobro delaš. Tudi tebe sem videla.
- Na TV si me videla? - Ja.
- Kakšen sem bil? - Čeden. Zelo čeden.
- Končati moram. - Prav.
- Pazi nase. - Bom. Ljubim te.
Pridite.
So osnovna pravila jasna?
- Ne skrbite. - Za to me plačujejo.
Samo v oči me poglejte
in me prepričajte, da razumete to, o čemer sva govorila.
- Razumem. - Prav.
NIKOLI NE BOMO POZABILI
Nekdo bi rad govoril s tabo.
- Halo? - Kdo je?
Pustiva imena.
- Važno je, kaj lahko ponudim. - In kajje to?
Če bo določen interes zaščiten,
lahko priskrbim, kar hočete.
Dvomim.
Kateri interes pa je to?
Prepustite to meni.
Kaj ste upali, da boste imeli od tega?
- Bogastvo, seveda. - Seveda.
Morda zadeva presega vaše zmožnosti.
- Kako? - O tem ne morem po telefonu.
- Delate za banko? - Ne.
Policistka tudi niste.
Tako je.
Pridite noter.
10 minut imate.
Če do takrat ne pridete ven,
lahko do konca ostanete kar tam.
- Ni mi treba groziti. - To ni bila grožnja, to pa je.
Vem, da vaših načrtov ne poznam, a če me boste zajebali...
Uspeha nisem dosegla z nabiranjem sovražnikov.
Zaupajte mi.
Sami ste.
Zakaj mislite, da rabim pomoč?
Zaradi onih zunaj.
S tem ni težav.
In vašemu reaktivcu natakajo gorivo.
Saj niste tako neumni.
Takole se mi dozdeva.
Vdajte se, pa vam zagotovim minimalno kazen.
Tri, največ štiri leta.
To lahko uredite?
Nikogar niste ubili, ničesar ukradli,
torej, ja.
- Ne zadošča. - Nisem še končala.
Ko pridete ven, boste imeli 2 milijona.
A res? Kako?
Čakala vas bosta.
Hvala.
Ampak, ne, hvala.
Dajte no, ponudba je dobra.
Dosti izbire itak nimate.
Povejte mi o tem interesu, ki ga ščitite.
- Ne morem. - Jaz pa lahko.
Povedal vam bom zgodbo.
Med 2. svetovno vojno je Američan delal za banko v Švici.
Sami veste, daje tisti čas
ponujal priložnosti Ijudem brez morale,
kakršenje bil ta.
NAGRADA ZA ŽIVLJENJSKO DELO ARTHUR CASE
Svoj položaj pri nacistih je izkoristil za bogatenje,
okrog njega pa so Ijudemjemali vse, karso imeli.
S tem krvavim denarjem je ustanovil banko.
No,
bi lahko to bil človek, za katerega delate?
Ali pa govorim v prazno?
- Razumeva se. - Dobro.
Kaj torej lahko naredite zame,
ko pa vem več od vas in sem tole načrtoval do popolnosti?
Če bo treba, vam lahko povsem spremenim program.
Prej ko mi nehate povzročati težave,
bolje bo za vas.
- Kaj hočete? - Dve minuti,
da odprem en predal.
Da bi poiskali tole?
To lahko vašega delodajalca spravi v zadrego.
Uničiti bi jo moral že davno.
Pa je ni in zdaj je moja.
Če bom moral kdaj pred sodnika
zaradi teh dogodkov,
se bosta z vašim šefom zelo potrudila in mi pomagala.
Če pridete s to kuverto od tod,
vam bova veliko plačala.
Si bom zapomnil.
In kako boste prišli od tod?
Skozi glavna vrata. Še kaj?
- Kako ste vedeli za to? - Ni važno.
Vse laži in zlobna dela smrdijo.
Lahko jih prikrijete, vendar ostanejo.
- Umor se hoče razkriti? - Točno.
Še vedno ne razumem, kaj počnete tukaj.
Res?
Dobro.
Govorila sva.
O, ne. Več hočem.
- Spusti me k oknu. - Ja, gospod.
Rekla sem, da bi se lahko vdal in dobil lažjo kazen,
ker ni nikogar ubil.
In?
To je bilo vse.
Običajno nisem užaljen,
če me kdo obravnava kot idiota, ampak vi pretiravate.
Vem, da mu niste šli povedat to, kar že ve.
Povejte.
Poslušajte.
Tega ni v najinem dogovoru.
Jaz pa pravim, da je.
Mene nimate v pesti.
To s čekom lahko razrešim sam.
Vem, kaj sem naredil in česa nisem.
- Povejte mi. - Neuradno?
Pri vas je itak vse neuradno. Povejte.
- Ponudila sem mu vabo. - Dobro.
- Je sprejel? - Ne. A po mojem razmišlja o tem.
Pameten je, kajne?
- Misli, da je. - Ja.
Vaše sorte, z najboljših univerz?
- Dobro je izobražen. - Saj to sem mislil.
Točno to.
Govorite kot on. Pa še razmišljajte kot on. Kaj mislite, da bo naredil?
- Nikogar ne bo ubil. - Zakaj ne?
- Ni morilec. - Kako veste?
Tipi v Sing Singu
niso bili morilci, dokler niso ubijali.
Nikoli ne veš, kaj bo kdo naredil, ko je stisnjen v kot.
Ni videti, da ste ga stisnili v kot.
Res je. Prej je on izbral kot.
Prav imate.
Ste opravili?
- Ste me s tem odslovili? - Ja.
Imate vizitko, če bi vas potreboval?
Ne bodite užaljeni. Ne.
Ne morete si me privoščiti.
Ne bodite užaljeni. Poljubite mojo črno rit.
Previdno, detektiv. Grizem huje kot pa lajam.
- Koliko si star, Brian? - Osem in tri četrt.
Osem in tri četrt. Velik fant.
- Si se kaj bal? - Ne.
- Čisto nič? - Ne. Iz Brooklyna sem.
A tako?
- Orožja me ni strah. - Ne?
- Si tudi pogumen? - Ja.
So oboroženci kaj rekli?
- Ja. - Kaj so pa govorili?
Spraševali so o igrici.
- Kdo? - Tip, ki je oropal banko.
Sin. Bodi spoštljiv.
No, prav, Brooklyn. Je bil on glavni?
Dobro.
In drugega se ne spomniš?
Visok je bil.
Masko je imel.
Brian? Ga prepoznaš na teh slikah?
Kar počasi. Dobro poglej.
Ta naj ostane tam. Poglej.
- Z masko so vsi enaki. - Res je.
Z masko so vsi enaki.
Poskus ropa trgovine.
Tole je zate velik napredek.
Priznam ti, Pablo...
Najprej, Paul sem, ne Pablo.
Oprosti.
- Bi žvečilko? - Ne.
In drugič, nisem bil jaz.
Kot mulc sem delal napake.
Bil sem s prijatelji, ki so oropali trgovino.
Kaj pa naj bi naredil?
Si odrasel v Wassa Wasso? Na aveniji Park?
- Wassa kaj? - Wassa Wassa.
Človek, ki ne pride v tvojo sosesko.
Kako se po špansko reče Rikers Island?
Ta dva?
Sta znana?
Ta dva? Ne.
- Nič? - Nič.
Se vam ne zdijo sumljivi?
Mislil bi, da vas zanima, kdo so.
Ne.
- Najlepša hvala. - Hvala.
Veste kaj o diamantih?
Nekaj. Kaj potrebujete?
Koliko naj dam za diamantni prstan?
Odvisno. Koliko karatov?
Dal vam bom nečakovo številko.
- Prav. - Ugodno bo.
Kaj je spodaj?
- Prosim? - Pod pleskarskim pajacem.
- Kaj nosite pod tem? - Obleko.
Pokažite.
Le vi in še ena ženska
ustrezata opisu osumljenke.
Kakšna pa je?
Vaše višine, vaših let in vaša...
Številka košarice.
Sem kršila člen 75 E?
To hočete povedati?
Ti kreteni res mislijo, da bodo dobil avion?
Ta tip ni kreten.
Ne mislim samo njega. Vsak, ki vzame talce.
Tisti cepci v Münchnu.
Le kdo je kdaj dobil avion?
Zlasti danes. A tega ne ve?
Območjeje polno policistov. Ostrostrelci so na strehah...
Kaj delaš?
Če hoče avion, ga bo dobil.
- Ne gre po pravilih? - Ravno to me moti.
Kot da so oni tudi prebrali pravila in natančno vedo, kaj bomo naredili.
Ves ta čas ga zadržujemo, ne?
Ni res. Oni zavlačujejo.
Pomisli. Trapasta vprašanja, to z Albanci.
Kaj to pomeni?
Hoče nam dati čas. Nekaj zahteva.
Postavi rok. Mi zavlačujemo. Podaljša rok.
Ne mudi se mu.
- Zakaj ne? - To bom ugotovil.
- Ja. - Letalo je pripravljeno.
A res?
Res. A najprej moraš ti nekaj narediti.
Priti moram tja, da vidim, da so talci celi.
Videl jih boš na avtobusu.
Prepričati se moram, da ne puščaš trupel.
Pridi h glavnim vratom.
- Kaj se je zgodilo? - Nor si, da greš noter.
Po stopnicah dol.
- Žvečilko? - Prosim?
- Bi žvečilko? - Ne, hvala.
Lahko govorim s fantom?
Ne.
Jih je še kaj?
Eni so bili poredni.
Prosim, pomagajte!
Pomagajte nam!
Pomagajte! Prosim!
Rešili vas bomo.
Obljubim.
Ogled je končan.
- Lahko nekaj vprašam? - Nimava o čem razpravljati.
Kaj bi naredil,
če bi dobil letalo s piloti?
- Prosim? - Nočeš letala.
Bančni roparji ne bežijo z letalom in 50 talci.
Gledal si Dog DayAfternoon. Zavlačuješ. Ne vem pa, zakaj.
Kaj pa je? Ne prideš v sef?
Mogoče.
Od tod sta dve poti.
Ali greva skupaj skozi vrata ali pa silaki izključijo elektriko,
vržejo solzivec in napadejo.
Tega nočeš. Jaz tudi ne.
Radi bi napadli nocoj.
Imaš očala za nočno gledanje?
- Plinske maske? - Mogoče.
- Kmalu ga bom ukazal. - Ne seri.
Ne ukažeš napada, če ni nihče mrtev
in nihče ogrožen.
Če se bo končalo tako, ne glede na vse
ne boš junak.
Če hočeš blefirati, se bolj potrudi.
Greva.
Prav.
Jaz sem zaščiten.
Nikar se preveč ne udomači.
Ne? Naročil sem kabelsko TV.
- Zakaj ne greš skozi vrata? - Saj bom šel.
Odšel bom skozi vrata, ko bom pripravljen.
Bi to naredil danes?
Se mi je zdelo, da ne.
Še kakšna snubitev?
Ne govori tako.
Moja punca hoče od mene snubitev.
- Misliš, da si premlad? - Ne. Brez denarja.
Oropati bi moral banko.
Se Ijubita?
Ja.
Potem denar ni pomemben.
Hvala, bančni ropar.
Denar ti ne kupi Ijubezni.
Hvala.
Veliko sem se naučil.
Pojdiva čez cesto v pub.
Pozabiva na talce.
- Plačam pivo. - Hvala,
ampak barov se izogibam.
Ponudba je odprta, če si premisliš.
Zapor ali pokopališče.
Ječa ali mrtvašnica.
- Izberi. Tik-tak. - Hej!
Smo končali?
Predaleč si šel!
Hočem avtobuse zunaj, Kojak.
Misliš, da blefiram?
Vrzi kocko, pa boš videl, kaj bo.
Prinesi ščit.
- Kaj je? - Točno tam je, kjer ga hočem.
In kje je to?
Za mojo golo ritjo, ampak za začetek bo že.
Kristus.
- Kaj, jebenti? - Kako dolgo?
- V pesti te je imel. - Dve...
- Kako dolgo še? - Kaj če bi videl tvoj obraz?
- Dve. - Kaj če ne bi imel orožja?
Dve, mogoče tri ure.
Policaja spuščaš preblizu!
Kaj je bilo?
Dal sem mu povod, da me poči.
Ja.
Ni nasedel. Zakaj? Ni tak tip.
Razmislimo o tem.
Vemo, da so to načrtovali. Posnetek, kamere, kostumi.
In v načrtu ni letal.
Nekaj namerava, a ni nasilno.
- Poslušam. - Kakšenje sprejem?
- Prosim? - Kamera na avtu.
Približaj okno v 2. nadstropju.
- Rourke? - Že delam.
Ne, ne, ne! Jebenti!
Sranje!
Keith!
Kaj delaš? Kaj, jebenti, pa počneš?
Razen očitnega?
To ni noben bančni rop!
Ti si kriv. Daj avtobuse.
Jebi se! Jaz nisem nikogar ubil!
Še 50 Ijudi imam. Če me boš še zajebaval,
boš obžaloval.
Povej, kaj zares hočeš, pa ti to priskrbim.
- Obljubim. - Saj sem rekel, dva avtobusa, letalo.
Pa ložo za domačo bazo Yankeejev.
Ne nakladaj nakladaču.
Vse si načrtoval.
Imel si nas na vrvici, a jaz se ne grem več.
Prepameten si za policaja.
Zdaj se pa poberi.
Me boš ustrelil?
Daj. Nimaš kaj izgubiti.
Jaz pa tudi ne. Ustreli me.
Daj.
- Ustreli me. - Jebi se.
Naj pošljejo koga, ki ni nor.
Veliko težavo imamo.
Danes pa res ni vaš dan.
Kako gre, stotnik?
Vem, da ste mi zaupali...
Dober policaj si. Več takih potrebujem.
A če te bo tole pokopalo, ne morem s tabo.
Morate razumeti...
Naj ti povem, kaj je narobe.
Ko grem spat, je vse krasno.
Zdaj pa imam mrtvega talca.
- Ja, a to lahko končam... - Končano je.
Misliš, da lahko izbiram?
Šefu moram odgovarjati.
Od zdaj odloča Darius.
Hej, narednik.
- Kaj je rekel? - Konec.
Sranje.
- Taktična mora. - Vem.
Tole je edini vhod.
Potem na slepo po stopnicah.
Zgoraj smo na odprtem.
Oni bodo v kritju. Pobijali nas bodo kot glinaste golobe.
Če se prebijemo čez in dol,
ne bomo ločili talcev od lopovov, dokler ne bodo streljali.
Še brez eksploziva je mora.
Gremo!
Odprite!
- Gremo. - Na desno.
Opazujte roke.
Talci lahko umrejo.
Odloži orožje!
Stran! Nazaj!
Ločitijih moramo od talcev.
Spravimo jih gor in počimo.
Ubijte jih!
Orožje!
In če niso le štirje?
Saj ravno to je noro. Vsak v pajacu je lahko storilec.
Še naše oblecimo v pajace.
Uporabimo gumijaste krogle. Strel v glavo jih onesvesti.
- Dobra ideja. - Ja.
Torej gumijaste krogle.
Če se ponesreči,
bodo vse skupaj obesili tebi.
- Napredoval bom. - Kaj?
Napredoval bom. Ni vse tako, kot se zdi.
- Kako to misliš? - Detektiv prve stopnje Keith Frazier.
- Me vlečeš? - Ja.
Za to se zahvali županu in skrivnostni gostji.
Si se zmenil z njima?
Da ne bi napredoval?
Preveč sem garal.
Vsak dobi svoje, jaz pa tudi.
Zunaj bom.
Kakšen dan.
Brez vas bodo napadli banko? To ni prav.
Povejte mi o 12-letniku, ki vam je grozil s pištolo.
- Zdaj? - Ja.
Bilo je lani.
Prekinil sem pretep blizu gimnazije.
Mali latinos jih je kasiral.
Nikar tako barvito.
Prekinil sem pretep,
se obrnil, ta poba pa je vame meril s pištolo.
- Ja? Kateri poba? - Nek drug poba. Afroameričan.
- Afroameričan. - Ja.
Kar pojavil se je. Nisem ga videl.
In kaj ste storili?
Veste, kaj? Povedal vam bom.
Pokasiral sem kroglo. To sem naredil.
Zato oprostite mojim izrazom,
a raje sem star s predsodki kot pa čedno mlado truplo.
Brez zamere.
Samo ščititi nas poskušam.
Spravimo talce na varno.
Pa dajmo.
In pazil bom na jezik.
Nikoli ne veš, kdo posluša.
Kaj delaš?
Sranje.
Prisluškovali so nam.
Prisluškovali so.
Darius!
Darius, ne ukrepaj!
- Kaj? - Vseje zjebano!
Zadrži svoje može!
Kaj pa govoriš?
Vse so slišali!
- Kaj? - Prekini napad!
V predalu z zahtevami! Vse so slišali!
V njem je oddajnik! Prisluškovali so!
Ne, napadel bom.
Sranje.
Pokliči ju.
Steve! Steve-O!
Napadli bodo.
- Ste pripravljeni? - Ja.
Vsi ven!
- Nataknite si maske! - Vsi ven! Ven!
- Gremo! - Dajmo!
Gremo!
- Takoj! - Ven, jebenti!
Hitro!
Vsi po stopnicah! Gremo!
Gremo!
- Ne streljajte! - Ne streljajte!
- Na tla! - Ne streljajte!
Nehajte streljati!
Dajmo.
Roke na glavo! Na tla!
Roke na glavo.
- Ustavite ga! - Na tla!
Roke na glavo!
- Roke na glavo. - Na tla!
- Roke na glavo, jebenti!
Ne ganite se!
- Na tla! Roke na glavo! - Vklenite jih! Dajmo!
Kaj se dogaja?
Ne tvegajte.
Nisem zločinka!
Lisice!
Ne streljaj!
- Ne gani se! - Saj mirujem!
- Ne gani se! - Miruj!
Preglejte jih, da nimajo kakšnega orožja.
- Hernandez! - Tukaj.
Ekipa ESU! Gremo!
Vrata na levi.
- Na desni prazno. - Prazno.
- Na levi prazno. - Prazno!
- Prazno. - Prazno!
- Vse prazno! - Poglej pod mizo.
- Prazno. - Preverjam pisarno. Prazno.
- Prazno! - Prazno.
Prazno.
Vse prazno.
Na stopnice! Gremo!
Gremo, fantje. V skupino.
Prazno!
- Prazno. - Prazno.
Prazno.
- Prazno, narednik. - Prazno.
Dajte mi ščit.
Prihaja.
Prazno, narednik.
Prazno.
- Skoraj končano. - Prepričaj se.
- Še naprej bom iskal. - Kar.
Razumem.
Pripravljen? Gremo.
To so zadnja vrata.
- Prazno! - Pridite dol.
- Ste našli mrtvega talca? - Ne.
Spregledali ste ga.
Prepričan sem, da smo tu samo mi.
Poglejte. Pozabili so ropati.
- Madonca. - Niste našli nikogar?
Ne lopovov
ne min ne rovov, ničesar.
- In nič ne manjka. - Krasno.
Torej iščemo Davida Copperfielda.
Ne skušam vam govoriti, kako delajte.
A če niso odplavali skozi stranišče,
so zgoraj na pločniku.
Dobro opravljeno.
Kaj je to?
Mobilni telefoni.
- Tole morate videti. - Prav.
Collins! Vzemite kolega in na hitro preštejta denar.
- Ja, gospod. - Pa ostanite zraven.
Preprečujte skušnjave. Tudi pri sebi.
Ja, gospod!
Semle.
- Kaj je? - Všeč vam bo. Igračke.
Vlečete me.
- Igrače. - Kot da ni že dovolj čudno.
Pridite v žensko stranišče.
Že grem.
Poglej.
Kar nehajmo iskati truplo.
Lažno orožje.
Lažna usmrtitev.
Vse moramo zaslišati.
Nekaj je v skladišču.
- Porcario? - Ja.
- Kje je moško stranišče? - Po hodniku na levi.
Dvignite jih. Naložite jih.
Talec sem! Nehaj porivati.
Talke smejo preiskati samo policistke!
Spravimo Ijudi gor.
- Ne slišim. Kaj? - Valerie Keepsake.
Valerie Keepsake. Vkrcajte se.
- Kenneth Damerjian. - Ja.
Oseba št. 1.
- Peter Hammond. - Eric Dodge.
- Čakaj! - Moje ime je Chaim.
Jebeni pizduni.
Počasi.
Povejte svoje ime. Ime.
Povejte ime.
V banki delam!
Bančni varnostnik sem! Ne poslušate!
Vse bomo pojasnili.
Nihče ne posluša!
Uredili bomo. Pridite.
- Ne grem na avtobus! - Pa greste.
- Gremo! - Ne grem! V banki delam!
Collins, boš ti?
V banki delam!
Spravite ga na avtobus.
- Nihče ne posluša! - Pomirite se. Pojdite gor.
- Dajmo, gremo! - Semkaj.
Odpeljite jo k naredniku.
Spravimo Ijudi iz vrste tja.
Gremo.
Stotnik, vse skupaj je zmešnjava.
Od začetka do konca so vse načrtovali.
Povej.
Slikali smo vse, ki so prišli ven,
jih zaslišali, jim pokazali slike.
Večina ne more pokazati nobenega krivca.
Vprašali smo, če prepoznajo koga, ki ni lopov.
Tudi če smo našli možnega osumljenca,
so ga drugi izločili.
Kot bi se nikoli ne zgodilo.
- Pa odtisi? - Povsod so.
- Kar dokazuje le, da so bili ti Ijudje tam. - Alibiji?
Skoraj vsi.
Tudi če je bil alibi šibak,
ga je talec označil za žrtev.
Pa smo spet na začetku.
Ima kdo kartoteko?
En uslužbenec kot mladoletnik.
Oprostite.
Ena stranka je imela nalog za alimente.
Druga dve obtožbi. Kraja avtov.
Isti problem. Pa še idiot je.
- Bančne kamere? - Neuporabne.
Skoraj na vse so pomislili.
- Meni se zdi, da na vse. - Razen na to.
Nismo našli pištole .357 ali lopova z njo v roki.
Na njej ne bi bilo odtisov.
- Zakoplji zadevo. - Kaj?
Kaj si pa pričakoval?
Ta reč smrdi do neba. Nekdo je nekaj naredil.
Saj si sam rekel.
Nimaš ropa. Ni osumljencev.
Nihče ne zahteva odgovorov.
In jaz jih ne bom zahteval od tebe. Zakoplji.
Tega nisem pričakoval.
Našel vama bom nove primere.
Prav.
Tole pa najbrž si pričakoval.
- Našli so izginuli denar iz Madrugade. - A res?
Te zanima, kje je bil?
- Na mojem računu? - Ne.
- Na mojem vikendu? - Ne.
- V moji denarnici? - Ne.
Potem me pa ne zanima.
Traparija.
Edino mi se trudimo prijeti lopove,
pa se takole spravijo na nas?
Tvojih tožnikov se lotiva
v slogu Michaela Corleoneja.
"Michael Corleone, se odpoveš Satanu?"
"Ja."
Številke 392 ni.
- Kaj? - Predal št. 392.
Po tem seznamu ne obstaja.
Prekleta mrha lažniva.
- Ni Coughlin rekel, da pusti to zadevo? - Greva.
Hvala, vaša milost. Lahko pridem jutri ponj?
- Ja. - Hvala.
Kaj počnete, detektiv?
Kakšne opravke pa imate pri sodniku Pasqui?
Policijske.
- Vam niso rekli, da končajte? - Delo moram opraviti.
Od kdaj vam je vaše delo pomembnejše od kariere?
- Ste pozabili na najin dogovor? - Saj ga nimava.
Naj vam pojasnim, kako to gre.
Bom jaz pojasnil, kako deluje tole.
Tule pritisneš za snemanje, tule pa za predvajanje.
Tuje še tistih 140.000 $, ki so izginili
iz Madrugade.
S tem nisem imel nič.
Rada bi vas podprla.
Vzameno pa naj naredim nekaj neetičnega?
Nočem biti nespoštljiv do vaju,
a vaše podpore ne rabim.
Nedolžen sem.
Nedolžen ali kriv, uničeni boste.
Dajte gdč. White, karrabi, sicerje vaše kariere konec.
Končana.
Kaput.
In? Dali ste mi, kar sem hotela.
Vaša kariera cveti in na svetu je vse prav.
Kaj je skrival Case?
Baron de Rothschild je izrekel slaven stavek.
"Kadar so ulice krvave, kupuj posest."
G. Case si je to misel vzel k srcu.
A ni nič drugačen od polovice najbogatejših.
Pustite to, detektiv.
Dober policaj ste.
To mesto vas potrebuje.
- Gospa! Na napačnem kraju ste. - Dogovorjena sem.
Arthur.
- Dobro jutro. - Gdč. White.
Sedite.
Hvala, Vincent. To je za zdaj vse.
Kaj je rekel?
Izkazalo se je, da je detektiv Frazier bister.
A sem pospešila njegovo kariero. Pod nadzorom je.
Upam. Kaj pa kuverta?
Kje je?
Vodja tolpe jo bo obdržal
kot zavarovanje za primer, če bi se hoteli maščevati.
Slabo mnenje ima o vas.
Kakšno pa?
Poglejmo. Na kratko, da ste obogateli,
ker ste med holokavstom poslovali z nacisti.
Ja.
Bilo je pred 60 leti. Bil sem mlad in ambiciozen.
Opazil sem bližnjico do uspeha in jo izkoristil.
Prodal sem svojo dušo.
Od takrat jo poskušam odkupiti.
Sta se s tem skrivnostnim človekom sporazumela?
Mislim, da. Odšel je s tisto kuverto.
Če se kdaj vrne, da bi vas izsiljeval,
mu boste plačali in jo dobili nazaj.
- To je vse. - Najbrž.
- Traparija. - Prosim?
Vsega tega ni izpeljal, da bi dobil vašo kuverto.
Denarja se niso dotaknili.
In?
Torej je moral vzeti nekaj drugega.
Banka pravi, da nič ne manjka.
V predalu je moralo biti nekaj,
karje vredno več od kuverte.
Ni mi treba povedati.
Le eno bi lahko bilo.
Diamanti.
In prstan.
Cartierov prstan.
Bil je last žene pariškega bankirja.
Bogati francoski Židje.
Ko je izbruhnila vojna, so jim zaplenili vse, tudi prstan,
in jih poslali v taborišče. Nihče ni preživel.
Prijatelji smo bili.
Lahko bi jim pomagal.
A nacisti so predobro plačali.
Lahko računam, da boste to, kar ste danes izvedeli,
obdržali zase kljub temu,
kar si morda mislite?
Ja, Arthur.
Rada bi vam povedala, kakšna pošast ste,
a Bin Ladnovemu nečaku pomagam pri nakupu stanovanja na aveniji Park.
Če bi bilo res, bi molčali.
Navajamo vas kot referenco.
Sem Dalton Russell.
Pozorno me poslušajte.
Natančno izbiram besede in se nikoli ne ponavljam.
Povedal sem vam svoje ime. Torej veste, kdo.
"Kje" bi najlažje opisali z zaporniško celico.
A je razlika
med bivanjem v celici in zaporu.
"Kaj" je lahko.
Nedavno sem načrtoval in sprožil akcijo za izvedbo popolnega bančnega ropa.
Tu izveste tudi, "kdaj".
Karpa zadeva vzroke, razen očitnega finančnega motiva
je izredno preprosto.
Zato, kermorem.
Ostane samo še "kako".
In v tem, kot pravi Bard,
je težava.
- Smrdel bo kot drek. - Seveda, po celem tednu.
Ja.
Zakaj pa misliš, da sem odprl okno?
Sranje.
Policaj s partnerjem vstopa v banko.
- Gresta pome? - Ne vem. Sama sta.
Danes je vse v redu. Ne.
Ja, okrog 5.30. Prav.
Sliši se zabavno. Prav.
Se slišiva.
- Oprostite. - Pardon.
G. Hammond.
Dobro jutro.
Kot je načrtoval.
Imam sodni nalog, da odprem predal.
Številka 392.
Hvala bogu.
Kje je?
Tam sem ga pustil.
Kar za mano.
Zakaj si pustil prstan?
Verjemi mi.
V dobrih rokah sem ga pustil.
Nisem mučenik.
To sem naredil za denar.
A se ne splača, če izgubiš samospoštovanje.
Spoštovanjeje najvišja valuta.
Kradel sem človeku, kije svojega prodal za nekaj dolarjev.
In potemje hotel oprati svojo krivdo.
Jo utopiti v dobrih delih in morju spoštljivosti.
- Dovolite. - Sam bom.
Skoraj bi mu uspelo.
Dobro.
Aje neizogibno.
Dije ko bežiš pred svojimi grehi,
bolj si izčrpan, ko te dohitijo.
In to se zgodi.
Pesjan.
Zagotovo.
Neizogibno.
Koliko je to vredno?
Če moraš vprašati, si ga ne moreš privoščiti.
Dobro, da moje punce ni tu.
RAZIŠČI PRSTAN
"Razišči prstan"?
- Detektiv Frazier. - G. Case.
- Kako ste? - Krasno.
V banki ni bil nihče ubit. Vsi so zadovoljni. To mi je všeč.
Čudovito.
- Detektiv Mitchell. - G. Case.
- Sedita, gospoda. - Hvala.
- Vama lahko kaj ponudim? - Ne.
Moram povedati,
da sem navdušen nad tem,
kako sta vodila zadevo.
Hvala.
Kadar slišim "newyorški najboljši",
pomislim na vas.
In vse nas ščitite na videz brez napora.
- Oprostite. - Kaj je tako zabavno?
Ko pravite "vse nas". Poglejte malo naokrog.
Vi že dolgo ne sodite v to kategorijo.
Touché. Ne zanikam, dobro mi je šlo.
Res je. A sem zmeden.
Imam primer,
ko so oboroženi roparji zasedli vašo banko.
Saj je vaša banka, ne?
Predsednik uprave sem.
Potem
roparji izginejo.
In niti kovanca ne odnesejo.
- Mene sprašujete? - Ja.
To je vaša banka. Vas sprašujem.
Le drobec v naši organizaciji je.
Ni roparjev, ni žrtev, ni plena.
Tega še ni bilo.
Nisem še slišal za to.
Moraš se vprašati, kaj se je zgodilo. Se vi ne sprašujete, g. Case?
Vaš ton mi ni všeč.
A tako? Pa mi pošteno odgovorite.
To je ustanovna banka vašega imperija. Vaš otrok je.
Odkrito povejte. Kaj mislite, da se je zgodilo?
- Ne vem. - Dajte no.
Vam bom pa jaz povedal.
Gdč. White ste poslali tja, da stvari zakrpa.
Plačali ste ji. Zakaj je prišla?
To je smešno.
Namigujete, da sem imel kaj s tem?
392.
Predal 392. Kaj je s tem?
- Nimam pojma. - Ne lažite.
- Saj ne. - Ogledal sem si kartoteko.
Ogledal sem si kartoteko predalov v vaši banki.
Na prvi pogled je bilo vse v redu,
za en predal pa ni kartoteke.
Vse od leta 1948.
Zanima me, kdo bi lahko rešil to uganko.
Najbrž tisti, ki je pozabil omeniti,
da je leta 1948 zgradil to banko.
Ne ujema se, g. Case.
Bojim se, da vam ne morem več pomagati.
Nekaj zelo hudega je, kajne?
Vse življenje sem služil človeštvu.
Vprašajte vse, ki me poznajo.
Jamčili bodo zame, za moja dejanja.
Tudi potem, ko odkrijem resnico o tem prstanu?
Ne verjamem.
Ko ste rekli, da sva newyorška najboljša?
Hvala.
Kako Ijubeznivo.
Pridi. Raziskala bova ta prstan.
- Keith, pokaži mi čevelj. - Kaj?
- Pokaži mi čevelj. - Zakaj?
Čisto si ga poteptal, razmazal si ga.
Pa sem ga res.
Do konca si ga povozil.
Z lopato ga bodo praskali s ceste.
Dober dan, gospod.
- Imate rezervacijo? - Župana iščem.
- Lahko dobim vaš klobuk? - Ne. Najdite si svojega.
V naslednjih štirih letih želijo investirati 4 milijarde dolarjev.
Vse je napeljano.
Oprostite, da motim, a star ameriški pregovor pravi:
"Kadar so ulice krvave, gre nekdo v zapor."
Edwin, dovolite za trenutek.
Kaj se greste?
Detektiv Frazier bi rad zaključil.
Dobra beseda, zaključek.
Primer zaključen, kajne?
To je številka
Urada za vojne zločine v Washingtonu.
Bi bili radi na naslovnici Timesa?
Krasno.
Glejte, da bodo prav črkovali ime. Frazier z "Z".
Pero lahko obdržite.
Ste naredili kopije?
Prosim vas.
Loviti moramo prave zločince, vaša milost.
Dobro. Hvala za kosilo.
Vojni zločini?
V kaj ste me spravili pa tokrat?
Mama?
- Imaš Velikega Vilija? - In Dvojčka.
Počasi.
Da pospravim pištolo, preden uporabim pištolo.
Bum, bum.
Priznanje KEITHU FRAZIERJU za predanost,
vrhunske dosežke in izredno službo pri Newyorški mestni policiji
in mestu New York, kar potrjuje vaše imenovanje
za DETEKTVA PRVE STOPNJE.
- Oprostite. - Pardon.
- Zakaj ne greste skozi vrata? - Saj bom šel.
Šel bom skozi vrata, ko bom pripravljen.
Pesjan.
Pridi, Ijubček. Lisice se hladijo.